להורדת המאמר כמסמך טקסט לחץ כאן

תלמדו מאמא
מאת: כתב די-פי-אי, ושינגטון.
מתוך: ידיעות אחרונות, 24 שעות, 8.12.1998.

יותר ממיליון תלמידים אמריקאים לומדים בבית ולא הולכים לבית הספר. הסיבה: ההורים חוששים שילדיהם ייחשפו לאלימות ולהשפעות שליליות, ומעדיפים ללמד בעצמם את הילדים. המתנגדים לשיטה טוענים שהילדים זקוקים לחברת בני גילם. מחבר ספר הדוגל בשיטה: "ההבנה שההורים מגלים לצרכיו של הילד חשובה מאד. זה משהו ששום מורה לא יוכל להעניק.

ב1993- התפרסם בארצות הברית הספר "ענייני משפחה – למה כדאי ללמד ילדים בבית" מאת דיוויד גוטרסון. במדינת וושינגטון, מקום מגוריו של המחבר, למדו אז כ10,000- תלמידים בשיטה שבה דוגל הספר.
הרעיון שמקדם הספר, התברר לגוטרסון עד מהרה, הצליח לעורר התנגדות בקרב לא מעט קוראים. "אנשים התיחסו אליי כאל קנאי-דתי-ימני, המפחד מהשפעה סביבתית רעה, או כאל שמאלן-קיצוני הדוגל בחופש הבחירה". אומר גוטרסון, מורה במקצועו.
כיום התמונה כבר שונה: מספרם של התלמידים הלומדים בבית במדינת וושינגטון הכפיל את עצמו במרוצת השנים ועומד כיום על 20 אלף (מתוך 1.1. מיליון). מנתונים נוספים ניתן לראות שמגמה דומה מסתמנת גם בחלקים אחרים של ארצות הברית – יותר ממיליון תלמידים מעדיפים כיום את הלימודים בבית על לימודים בבית-ספר.

הרעיון ללמד ילדים בבית במקום לשלוח אותם לבתי הספר הממשלתיים תפס תאוצה בעיקר בקרב  הורים דתיים-שמרנים, שרואים למנוע מילדיהם את החשיפה להשפעות חיצוניות, הנתפסות בעיניהם כשליליות. אבל שמרנות היא לא הסיבה היחידה: גם דלות התקציבים של בתי הספר, המחסור במורים טובים, ומעל לכל הדאגה לביטחון ילדיהם, מניעים הורים רבים להעביר את זירת הלימודים אל המגרש הביתי.

בשנים האחרונות גברה מאד האלימות בבתי הספר הציבוריים בארצות הברית, והגיעה בכמה מקרים אפילו אל יריות ורצח. אחרי שגלאי-מתכות בפתח בית הספר הפכו לדבר שבשגרה, הורים רבים עשו חושבים, והחליטו שהלימודים בבית אולי דורשים מהם השקעה גדולה יותר, ועלולים להיות פחות יעילים, אבל אין ספק שהם הרבה יותר בטוחים.
הקביעה שלימודים בבית לא יכולים להיות יעילים כמו לימודים בבית ספר לא מקובלת על גוטרסון. מניסיונו האישי כמורה, הוא אומר, הורים יכולים להיות מורים טובים מאד, גם אם חסרה להם ההכשרה הפורמלית לכך. "ההבנה שהם מגלים לצרכיו של הילד ולמצבו הרגשי בכל יום חשובה מאד", הוא אומר, "וזה משהו ששום מורה רגיל בבית הספר לא יוכל להעניק לילד. זה נכון אף יותר, אגב, כשמדובר במחוננים או בילדים בעלי קשיי למידה".

לדברי גוטרסון, את הידע שחסר להם יכולים ההורים להשלים תמיד ממקורות אחרים, שאחד היעילים שבהם הוא האינטרנט. בנוסף למידע רב, הוא אומר, יכולים ההורים למצוא ברשת קבוצות תמיכה שונות, כגון "המכון הלאומי לחקר החינוך הביתי", ולהחשף למגזינים רלבנטיים דוגמת "Home Education".
עם זאת, אפילו תומכים נלהבים של השיטה מזהירים מפני תפיסה רומנטית מדי של "לחנך את עצמך ובשרך". זה לא קל. "האמת הפשוטה היא, שההוראה בבית היא עבודה קשה", אומר גוטרסון.
דבר נוסף שמעורר התנגדות הוא העובדה שרוב האחריות לחינוך הילדים נופלת על האם, במשפחות שיכולות להרשות לעצמן להתקיים לע משכורת האב בלבד. התוצאה, שמזכירות תקופות טרום-פמיניסטיות חשוכות, מקוממת הרבה אנשים.
המתנגדים לחינוך בבית מצביעים גם על העובדה ששהייה ממושכת בבית ההורים מנוגדת לדחפים הבריאים והנורמלים של כל נער בגיל ההתבגרות. ילדים מתבגרים שואפים להיפרד אט-אט מהסינור של האמא, וזקוקים לתמיכה של בני גילם לצורך כך, טוענים המתנגדים, והלימודים בבית פוגעים בתהליך הזה.

במדינת וושינגטון הביאו החששות הללו, כמו גם הספק שמוטל ביכולתם האקדמית של הורים לשמש מורים לילדיהם, לפיתוח אלטרנטיבות שונות ומשונות לבית הספר כפי שאנו מכירים אותו. חוק שנחקק לאחרונה במדינה מחייב את ההורים המבקשים ללמד את ילדיהם בבית להיות בעלי תואר אקדמי חלקי, לפחות, או להשתתף בקורס של שבוע המכשיר אותם להוראה. כמו-כן, חייבים ההורים לחתום על טופס המאשר שילדיהם יעברו מבחנים שנתיים של המדינה, כדי לקבוע את רמת התקדמותם בלימודים.
ויש, מתברר, גם שביל זהב: בתי ספר אזוריים רבים פיתחו לימודים עצמאיים, שבמסגרתם יכולים ההורים/מורים להתייעץ עם מורים מקצועיים בכל בעיה שהם נתקלים בה בעת הלמידה בבית. המעורבות של בתי הספר בתוכניות הלימודים בבית מאפשרת מתן סיוע כספי של המדינה לתוכניות הלימודים השונות, וכן פיקוח ממשלתי על איכות ההוראה האישית.
הקשר בין המשפחה בלבית הספר האזורי נותן מענה גם לשאלה החברתית: במסגרת תוכניות הלימודים העצמאיות השונות יכולים הילדים הלומדים בבית להשתתף בפעילויות העשרה הנערכות בבית הספר, כגון אימוני נבחרת הפוטבול או חזרות תזמורת בית הספר.

ומה קורה אחר-כך, כשבני הנוער מנסים להתקבל לאוניברסיטאות וקולג'ים שונים? בעת האחרונה יותר ויותר מוסדות להשכלה גבוהה מגמישים את תנאי הקבלה שלהם, ומאפשרים גם למועמדים שלמדו בבית לנסות את מזלם בין כותלי המוסד. אפילו באוניברסיטאות יוקרתיות, דוגמת הארווארד, אפשר למצוא פקיד מיוחד, המתמחה בעיבוד טופסי הקבלה של תלמידים עצמאיים. חלק מהמוסדות הללו גם פיתחו שיטה מיוחדת להערכת הישגי התלמידים העצמאיים.
"המטרה החשובה ביותר היא שילוב מחדש של התלמידים העצמאיים במוסדות החינוך הגבוה", אומר גוטרסון. "התקווה הגדולה שלי היא שחינוך המתרכז במשפחה יקבל לגיטימציה ביום מן הימים, ויהיה חלק אינטגרלי ממערכת החינוך במדינה".

בישראל

עוברים לחינוך ביתי – עוברים על החוק
דיקאן הפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה, פרופ' רחל סגינר, אומרת כי שיטת הלימודים הביתיים מנוגדת לחוק בישראל. "הורים שמחליטים ללמד את הילד בבית עוברים עבירה", מסבירה פרופ' סגינר, "במצב כזה ישנם קציני ביקור סדיר, שתפקידם לאכוף את החוק. ההנחה היא שילדים שלא מגיעים לבית הספר יושבים בבית מבלי ללמוד, והמדינה באה להגן עליהם".
פרופ' סגינר אינה מצדדת בחינוך בבית. "הילדים לומדים לא רק מהמורים, אלא גם מהחברים שלהם וזו תרומה חינוכית חשובה". היא מסבירה. "בנוסף, בקשר הורה-ילד קיימות אמוציות שאינן קיימות באותה מידה בקשר עם מורה. ישנן תביעות וציפיות גבוהות להישגים, שלא מופיעות ברמות כאלה בקשר עם איש זר. בכל אופן, חשוב לזכור תמיד, שעל בית הספר חלה חובה להגן על הילד, ולעמוד על כך".

יועד אליעז, המנהל הפדגוגי של המכון לחינוך דמוקרטי בחדרה, התגייס לעזרתה של קבוצת הורים המלמדת את ילדיה בבית ומנסה לקבל אישור ממשרד החינוך. "יש כאן כ20- משפחות שמטעמים אידאולוגים לא שולחות את הילדים לבית הספר", הוא אומר. "העיקרון שבגללו התגייסתי לסייע להן הוא אמנת זכויות האדם הבינלאומית, הכוללת גם את ישראל. באמנה נקבע שההורים אחראים על החינוך של ילדיהם, ואם ישראל מקבלת את האמנה, אז גם כאן צריך לפעול בהתאם לעקרון זה. בינתיים הנושא תלוי ועומד ללא החלטה סופית".
"אני לא שולל אפשרות שהורים ילמדו את ילדיהם בבית במקום לשלוח אותם לבית ספר - במקרים מסוימים זה לא פחות טוב ממוסד חינוכי. אני, באופן אישי, מעדיף שילדי ילמדו בשיטה הקונבנציונלית".