אף מילה
מחשבה שניה על ברית מילה

גיליון מס. 4										קיץ 1999

בשבועות האחרונים אנו עדים להתייחסות לא מעטה לעניין ברית המילה בתקשורת הישראלית. 
מאמר שהופיע במוסף "הארץ", מאת חנוך בן-ימי, העלה בצורה בהירה עד כאב, את נושא ברית המילה, סיבותיה 

ותוצאותיה, והחזיר לדיון את הנושא בו "לא מוכנים לדון".
בעקבות המאמר הופיע מאמר תגובה של פרופ' שמעון גליק מבית חולים סורוקה, אשר ניסה להזים את הטענות הרפואיות שהעלה חנוך בן-ימי, אולם תוך כדי כך התגלה פרצופו האמיתי, כאיש דתי הנפגע עד עמקי נשמתו כאשר מעלים את הנושא, ומערערים עליו. מעבר לכך שתגובותיו ה"רפואיות" לא היו נכונות (ואשר ארבעה שבועות לאחר מכן נענו ע"י חנוך בן-ימי), הציג פרופ' גליק דעות חשוכות ומקוממות, אשר מקומם לא יכירנו במדינה חופשית ודמוקרטית. אפרט בזאת מספר עניינים בקיצור, כדי שניתן יהיה להבין לאן ניתן להגיע בויכוח כזה.
במאמר התגובה  ניסה גליק להראות שיש תועלת רפואית במילה, שהיא לא פוגעת במיניות, ואפילו שהיא אינה כואבת (?!). בנוסף, האשים גליק אנשים ומוסדות שונים ב"קונספירציה". את האיגוד הבריטי של המנתחים האורולוגים (BJU) הוא האשים בחוסר תום-לב מדעי, בכך שהניחו לרופאים המתנגדים לברית המילה לפרסם את מאמריהם בעיתון, "יותר מפי עשרה עמודים משנתנו למדענים מהצד השני". גליק התייחס למקור למאמר אותו ציטט בן-ימי, ואשר גם בגיליון זה של "אף מילה" תמצאו תקציר של מאמר ממקור זה. גליק התעלם כמובן מהעובדה שקשה למצוא (בחו"ל) רופאים אשר יצדיקו את המילה מסיבות רפואיות. האם יבוא יום ונוכל למצוא בארצנו הקדושה רופאים אשר יהיו מוכנים לעבוד על יושרם הרפואי, ולהביע את העמדה המיוצגת על-ידי כמעט כל הרופאים המערביים בעולם?
גליק ממשיך ומאשים את האנשים המתנגדים לברית המילה, ומסביר לנו "באיזה סוג אנשים מדובר", אשר "מקדישים חלק ניכר ממרצם ומזמנם להלחם נגד ברית המילה". 
נכון, גיליון זה של "אף מילה" הוא תוצאה של מאמץ כזה! האם עצם המאבק על פרוצדורה רפואית כלשהי, או אפילו נגד מנהג עתיק יומין הפוגע פגיעה כה קשה בתינוק, מתייגת את האנשים כ"מוזרים?". משפטו המקומם "אני משאיר לציבור 'הנאור' לשפוט את הפסיכודינמיקה העומדת מאחורי פעולות כאלה [שחזור עורלה]", מוכיח עד כמה דבריו לא יצאו מהראש, אלא ישר מה"בטן".
בתום המאמר ה"מלומד" של הפרופסור, מתגלה פתאום פרצופו האמיתי. כאשר משווה גליק את בן-ימי להדריאנוס, בדבריו "אבל אבותינו התגברו על הדריאנוס ודומיו, וגם על בן-ימי נתגבר". אני מקווה שהציבור לא יתיחס להסתה פרועה זו, וגם לא לדבריו ש"קשה לדמיין יהודי עם קשר כלשהו לרצף ההיסטורי של העם היהודי לדורותיו, שיעיז להציע ביטול מצווה זו". אכן, יש כאלו יהודים, יש גם גויים כאלו, ואני מקווה שמספרם של אלו וכן של אלו יגדל. 
את המאמרים והמכתבים שהופיעו במוסף "הארץ" תוכלו למצוא בקרוב באתר "אף מילה".

בגיליון הנוכחי של "אף מילה", תמצאו כמה אנשים ששואלים, שתוהים, ואפילו מעלים אפשרות של ביטול המילה. תוכלו לקרוא ארבעה מכתבים שהגיעו למערכת "אף מילה", מאמהות אשר שלוש מהן מלו את בניהן, ואחת לא. הצער, התסכול והחרטה מלווה את שלושת המכתבים הראשונים. הבטחון בדרך משתקף ברביעי.

בתקציר מאמר על ברית המילה בדרום-קוריאה, תוכלו לראות איך מנהג המילה התפשט כמו דליקה במדינה שלא היה לה ולא כלום עם המילה, ותוך 50 שנה כמעט כל בניה נימולים. קשה להבין.

ואם משהו רוצה למצוא פתרון אפשרי למצוות המילה היהודית, אולי נמצא אותו אצל תרבויות בהן מסורת מילת הנשים היתה "ייהרג ובל יעבור", וכיום אין יותר ניתוחים. הם אמנם ויתרו על הניתוח, אך לא על הטקס. אבשלום זוסמן-דיסקין מביא סיכום של שני סקרים אצל נשים בדואיות ונשים אתיופיות שמראה, שגם מסורת אפשר לשנות. בהדרגה, בשקט, אבל אפשר!
גם את דעת ההלכה על הברית תוכלו לקרוא בגיליון זה, לפחות בקצרה.
 	אשמח לקבל תגובות, 
				רני

חשבתי ש...

במחשבה אישית

בכל פעם שאני מקבלת את עלון "אף מילה" - אני מרגישה מן התכווצות חדה כזאת בבטן. כמו סכין פולחת את ליבי, ובגרון הרגשת מחנק. איך. איך עשיתי את זה לבן שלי? איך עשיתי לו כל-כך רע? אני האמא, הבוגרת, המודעת, האחראית...
איך השארתי את כל זה בצד וחתכתי בבשרו הרך?
אני מביטה בו, בילד שלי, קוראת בכתבות, ואין לי שום ספק. על גופתי המתה שאניח לזה לקרות שנית! אם וכאשר יהיה עוד בן.
הזדהתי מאד עם מלותיה של עלמה שכתבה את תחושת ההכנעה שהיא חשה "התרבות היא שהכניעה אותי...". אולי הטעות הראשונה היתה בחוסר הרצון לדעת את מין הילוד - עוד כשהייתי בהריון - אולי אם הייתי יודעת כבר אז, הייתי יותר חוקרת ובודקת את עניין המילה.
ואח"כ היתה גם הלידה בבית שהעסיקה אותי ברוב חודשי ההריון - הניסיון להתמודד עם זה בעצמי ובעיקר עם הסביבה הלא-תומכת, כולל בן זוגי.
כך שעניין המילה לא עלה כלל על הפרק.
במשך רוב שנותי, אני זוכרת את עצמי כמפלסת לי את דרכי הפרטית בעולם, תמיד בודקת כל דבר, גם הדברים ה"ברורים" ביותר בשבע עיניים. הופכת וחוקרת ולא מניחה. תמיד הייתי שונה, משונה ומוזרה - אז מה.
והנה פה, אני מודה, נפלתי ובגדול.
מילא אם היה זה הפיך או על עצמי.
אך זה על בני, ואין דרך חזרה.
ואני בוכה.
אני יכולה לעמוד מול כל העולם ולהגיד, זאת אני, וזו החלטתי.
אבל מול בני?!... שיום אחד יקום, ואצטרך לתת את הדין.
מה אומר לו???
												סגלית

בני המתוק נולד לפני ארבע וחצי שנים. בסוף הריוני התחלתי להביע הסתייגות בקול מהברית, ולהגיב בתוקפנות לכל השאלות שנגעו לסידורים הנדרשים.
היה ברור לי שאני לא רוצה ברית, אך התמקדתי ב"איך לעשות אותו לא כואב כל-כך ולא כל-כך עליז". הבלבול מנע ממני מלפעול ביעילות. במקום לחפש תמיכה מאנשים שהלכו בדרך זו, לקרוא חומר בנושא - מה שבכל נושא אחר אני טורחת לעשות - פיללתי שיוולד נימול. כזוג שלא שיתף את הרבנות והמשפחה בחווית הנישואין שלו, חשבתי שספגתי כל שיכול להאמר. מסתבר שלא.
כמה שמחתי שפעוטי נולד עם היפוספדיאס*. קיבלתי "דחייה". במצב זה היה קל לשכנע את בן זוגי שממש לא כדאי לבצע את הברית. נותרה רק המשפחה, שבשבוע הראשון לחייו הסתערה בשצף קצף להציל את הרך הנולד מכופרת שכמותי. אין לי מושג למה "השתפנתי". סיפרתי למשפחה שהוא נימול, לא ידעתי שדרושה הקזה, כך שעמדתי בפני זוג סבים שחשובה להם המילה, סבתא שחשוב לה מה יגידו אלה שלא הוזמנו, ורשימת מוהלים שסרבו לעשות כאילו. בסוף מצאנו אחד, שתמורת 500 ש"ח השבענו אותו שלא יגע ושיעשה כאילו. 
היו צרחות, אבל כיוון שזכרון בדיקת הסוכר, ע"י דיקור בכף רגלו הותיר בו משקעים, חשבתי שבני צורח בגלל שהפשיטו אותו. שבוע אחרי עוד הייתי צריכה להדוף את תלונות הסנדק ש"לא נגעו בו, לא חתכו לו". הייתי מרוצה. לא כל-כך הבנתי למה אחרי הברית התבקשתי למרוח לו אבקה צהובה, חששתי לשאול. רציתי רק שיסתלק.
עד היום, 4 שנים אחרי, כל מחשבה אחורה מותירה אותי עם תחושה לא נעימה, ולא מובנת (הרי לא חתכנו!).
ניתוח היפוספדיאס שעבר בגיל 3, סיגל לו את "המראה הרצוי" - כאן ויתרתי ביתר קלות אפילו. מה? שיהיה לו כיפוף בקצה? מה יהיה כשהוא ישווה עם החבר'ה?.
ואז הגיע "אף-מילה", ופתאום עשיתי טיפול ונזכרתי באבקה הצהובה, והסנדק נזכר שהמוהל השתמש באצבעותיו והפריד את העור (זה משהו שמעורר בי בכי גם עכשיו), פתאום כל הדברים מתקבצים לאחד, והגרוע מכל, מטפלת בביו-אנרגיה שבדקה אותו, הגיעה ליומו השמיני, בחיפוש אחרי טראומה כה קשה שמשפיעה על אופן נשימתו וסגירותו הרגשית.
ואז הבנתי.
באיזו קלות יכולתי לפגוע ביקר לי מכל, כדי לא לצער אחרים. 
לאיזו תסבוכת נופלים כשמתחילים לשקר. 
למה לא יכולתי להתעקש כמו שאני כל-כך טובה בדברים אחרים? אין תשובה.
אבל אין ספק של"אף מילה" יש חלק רב בהעלאת הדברים מתהום הנשייה, ובעיקר, בניסיון להבין ולסלוח לעצמי על הטעות.								תודה תודה
מיכל
* היפוספדיאס: מצב בו פתח השופכה נמצא בחלק הגחוני של הפין.

במחשבה אישית

אין לך מושג עד כמה התרגשתי לקרוא את הדברים עליהם אני חושבת כבר כמעט שנתיים - מאז ברית המילה של בני. אחרי שלא העזתי(!) להגיד את הדברים בקול רם, הנה הם מודפסים בעלון, ערוך יפה, רשמי, כל מה שצריך כדי שארגיש שמה שאני חושבת לעצמי בחדרי חדרים זה בסך הכל די נכון, ויש עוד אנשים שחושבים כמוני.
שמחתי גם לגלות שכללת בעלון מס. 3 את אמירותיו של דסמונד מוריס, שהספרים שלו הם כמעט התנ"ך הפרטי שלי.
אז הנה. נאגר בי מספיק כוח כדי לדבר על זה בלהט עם האיש שלי, וכדי לגלות שלא סתם התחתנתי איתו - הוא היה מוכן לשמוע ולשקול וכמעט להסכים לכך שלא נקיים ברית מילה לתינוק שגדל בתוכי עכשיו. יש לי עוד שלושה חודשים לשכנע אותו באופן מוחלט שכך צריך להיות.
ברית מילה היא מעשה בלתי הפיך.
אי-ברית מילה היא מעשה הפיך בהחלט! כל אחד כפי רצונו והבנתו לעשות לאבר המין שלו.
כה לחי!
שגית

יש לנו ילד בן שלוש וחצי שלא נימול. עלי לכתוב בעילום שם מפני שבעלי, אב ילדי, אינו מעוניין לחשוף את העניין יותר מהנחוץ. כמובן שילדנו סובב לו עירום בים או בפארק או היכן שמתחשק לו להתפשט - אבל חששו של האב הוא מפני ממשלה עתידית, מטורפת וקיצונית, שעלולה לאמלל ולהציק לנו בנושא. בעלי אינו יהודי וגם אני - על פי היהדות - אינני יהודיה. אחי, שגם הוא על-פי היהדות אינו יהודי - נימול. לאימי, שהיתה אז עולה חדשה ("גויה משוקצת"), היה מובן מאליו למול את אחי, כי ככה זה בארץ.

אני, אחי ואחיותיי גדלנו בארץ ללא כל רגשי נחיתות או צרות אחרות בקשר לאי-יהדותינו. לא היה מצב שבו אבי גרר אותנו בשבתות לבית הכנסת ואמי גררה אותנו לכנסיה ביום ראשון. חגגנו את החגים שכיף לחגוג. חונכנו על ערכים בריאים, ונוכחותו של אלוהים האחד והיחיד ליוותה אותנו תמיד, ומלווה עד היום.

כולנו שרתנו בצבא - אחת מאחיותי ניסתה להשתחרר בטענה שאינה יהודיה אך נאמר לה שהיא אזרחית ישראלית שנולדה וגדלה כאן ואין על מה לדבר. כשהרב בבסיס ראה שהיא עונדת צלב לצוארה בחדר האוכל, נזעק ודרש ש"אל לה לעסוק בעבודות מטבח כי הלא היא תטמא את האוכל הכשר". מיותר לציין שאחותי צהלה ושמחה - אך לאחר דיון בין מקבלי ההחלטות נתבשר לה ש"מותר" לה לעבוד בחדר האוכל - רק אסור לה לנגוע בחלה וביין הקידוש מחשש טומאה.

ברבנות לא מרשים לנו להתחתן, וטוב שכך, רק חבל שהנסיעות לחתונות בחוץ-לארץ הן על חשבוננו, אבל ניחא.

כשאחת מאחיותי נהרגה (אכן, משפחה רבת מעללים), "חברה קדישא" רצו שנקבור אותה בבית קברות נוצרי בחיפה המרוחקת ממקום מגורינו, למרות שיש בית קברות נחמד למראה במרחק 300 מטר מאתנו. הם איימו בחרם על ועד המושב אם היא תקבר בבית קברות המקומי. לנו לא היתה שום בעיה עם קבורה מחוץ לגדר, העיקר שתהיה קרוב לבית. ועד המושב התכנס במהירות, ובאומץ הכריז שהיא בת המושב ושם תקבר, וזה חשוב יותר מחברה קדישא.
לבסוף הועד החליט החלטה נהדרת: בתוך בית הקברות, בצד, לא בשורה 12 כיסא 5 אלא באזור ריק מתחת לאקליפטוסים, שם קברנו בעצמנו בנוכחות משפחה רחבה וחברים רבים את אהובתנו. לא שיש כבד מונח מעליה (שלא תברח) אלא דשא, ועץ, ולרגליה סלע קטן שהבאנו מן המדבר, אשר אותו אהבה, שם חיה, שם מתה.

אחות אחרת, שנישאה בקפריסין לישראלי יהודי, מלה את בניה ואין בליבי כל טרוניה על כך.
במשך הריוני חשבנו שבני הוא בת, ולכן עניין המילה לא העסיקנו כלל, מה גם שהיינו בחוץ לארץ אז. בחודש השביעי להריוני ראינו תכנית טלוויזיה בנושא. שנינו ייבבו אל מול המרקע, והחלטנו שאם זה בן - לא נמול אותו.
זכיתי במשפחה פתוחה ותומכת, ואני מודעת היטב ליתרון הזה, ומעריכה את העדרו של הקושי והעדר הלחץ שעלול היה להיווצר. היחיד שאמר לי שבני יהיה "מסכן" הוא אחי, שטוען שאלו לא מלו אותו, היה סובל קשות מבחינה חברתית. הוא אומר גם, שאם אחוז גדול מהאוכלוסייה בארץ יפסיק למול את בניו, אז הוא ישמח מאד לא למול את בניו לכשיבואו.
לחץ חברתי.
הסיבה היחידה בעולם שיש לי למול את בני היא לחץ חברתי, וזו סיבה מאד פסולה בעיני.
לפני חודשים ספורים באה אלינו בחורה שעושה עבודת מחקר לאוניברסיטה בנושא ברית מילה, וראיינה אותנו לצרכי המחקר. הראיון נערך בנפרד, ובסופו נדהמנו לגלות שחלק מתשובותנו היו שונות בתכלית זו מזו.
לשאלה "למה לא מלתם את בנכם?" אני עניתי - לחץ חברתי הוא לא סיבה טוב בעיניי לחתוך חלק מגופו המושלם של הילד האהוב שלי!! בעלי ענה - "כי הוא לא יהודי".

לשאלה "כיצד תגיבו אם בעתיד בנכם ירצה לימול". תשובתי היתה: אם הדבר רצוי עליו בגלל בעיות חברתיות, אעשה הכל כדי לשנות את הסביבה - נעבור בית ספר, נעבור עיר, נעבור ארץ, נעבור למקום בו יהיה כמו כולם, אם יקשה עליו להיות "לא כמו כולם"!!  תשובת בעלי (שיחיה): "בבקשה, שימול".
אני מקווה שבני יהיה גאה ובטוח בעצמו ובעצמנו. אני מתפללת שיהיה חזק וישמח במה שהוא, בכולו, בלי רגשי נחיתות או צרות אחרות.
אז קדימה - אם אנשים יפסיקו לפחוד להיות כמו כולם, אז יהיו המון לא נימולים, כמו המון, אחרים.
אמא

במחשבה עולמית

מילת גברים: מבט דרום-קוריאני

מעובד מתוך:
 Male circumcision: a South Korean Perspective. D.S. Kim, J.Y. Lee and M.G. Pang. British Journal of Urology International, Vol. 83, Sup. 1, January 1999.

מבוא
כ80%- מהגברים בעולם אינם נימולים (שלֵמים). רוב הגברים העוברים את ניתוח המילה עושים זאת מסיבות דתיות, ושייכים בעיקר לדת המוסלמית או היהודית. יוצאת דופן אחת היא ארה"ב, בה עדיין מלים את רוב הילודים מסיבות שאינן דתיות. יוצאת דופן נוספת היא דרום-קוריאה, שם שעור הנימולים הוא הגבוה ביותר מבין המדינות שאינן מוסלמיות או יהודיות. בנוסף, בדרום קוריאה המספר המוחלט הגבוה ביותר של בני נוער ומבוגרים העוברים מילה בגיל זה, וזו המדינה היחידה בתחום הגיאוגרפי הקרוב בה מלים זכרים. כך למשל, ברוסיה, מונגוליה, סין ויפן לא מלים בנים זכרים כלל.
במשך ההיסטוריה הארוכה שלהם, עד 1945לא מלו הקוריאנים את . עם קבלת עצמאותה, הפכה דרום-קוריאה לשטח חסות צבאי אמריקאי. חיילים אמריקאים רבים השתתפו במלחמת קוריאה אשר פרצה ב1950-, ונשארו מעורבים עמוק בתוך המוסדות הצבאיים. שורשיה של מילת בני נוער ומבוגרים נמצאים במעורבות זו.

בסקר שנערך בסאול, נשאלו גברים שאלות שונות לגבי מצבם הגופני (נימול או שלם), לגבי ההיסטוריה האישית שלהם בנושא המילה, וכן לגבי התייחסותם הכללית לנושא.
מהסקר הוברר, שרוב גדול מבין הנשאלים עברו מילה, רובם בגיל הילדות, ורובם רואים במילה מעשה מובן מאליו, אשר כל אדם, בכל מקום בעולם, עובר אותו בשלב כלשהו עד התבגרותו.
מניתוח התשובות עולות מספר מסקנות מעניינות לגבי התפתחותו של מנהג בכלל ומנהג המילה בפרט, והתבססותו המהירה בתוך תרבות שלא היתה לה כל נגיעה קודמת למנהג כזה או דומה לו.

שעורי המילה בדרום קוריאה בהתייחסות לגיל הנסקרים
בסקר השתתפו 571 גברים, במפגש אקראי בעיר הבירה סאול, בעיקר ברחובות, תוך דגש על נשאלים בקבוצת הגיל שבין 16 ל29- (60%), משום שאנשים אלו מבטאים בצורה הטובה ביותר את המגמה הנוכחית של שעורי המילה. שלוש הקבוצות האחרות כללו גברים בני 39-30 (22%), 49-40 (8%) ו79-50- (11%).
להלן תמצית הממצאים:
1.	84% מקבוצת הגיל הצעירה היו נימולים, וכ7%- העידו שהם מקווים לעבור מילה. סה"כ 91%. לעומתם, בקבוצת הגיל המבוגרת מעל גיל 50, רק 50% היו נימולים, ורק 2% הביעו את תקוותם לעבור מילה. 
2.	מבין הנשאלים בקבוצת הגיל הצעירה, 73% נימולו בין גיל 6 לגיל 17, בעוד שבקבוצת הגיל המבוגרות יותר עברו רוב הגברים את ניתוח המילה לאחר גיל 18 (74%, 87%, ו94%- בהתאמה).
3.	רוב הנשאלים העידו שעברו את המילה בתקופת חופשת הלימודים, משום שהם נאלצו להשאר בבית כשבוע לאחר ניתוח המילה, לצורך החלמה.
4.	רוב הנשאלים מעל גיל 40 שמעו על המילה רק בהיותם מבוגרים. מבין 7 גברים מעל גיל 70, אשר 3 מהם היו נימולים ו4- שלֵמים, אף אחד לא שמע על מילה בזמן הכיבוש היפני או בתקופת החסות האמריקאית, אלא לאחר פרוץ מלחמת קוריאה. אחד הנשאלים העיד שלמרות שהמילה הוצגה לראשונה בקוריאה לאחר פרוץ המלחמה, הרי שהעליה העיקרית היתה בשנות הששים, בעקבות מאמרים עיתונאים אשר ייחסו למילה יתרונות בריאותיים ומיניים רבים (יש להדגיש, שבתקופה זו חלה פריחה במילה הרפואית בארה"ב, עד שיותר מ90%- מהילודים האמריקאים נימולו בתקופה זו).

על פי כל האמור לעייל, ברור שמנהג המילה בדרום-קוריאה הוא מנהג צעיר מאד, לא יותר מ50- שנה, ואשר הוכנס למדינה בעקבות המעורבות הצבאית האמריקאית.

סיבות לא לעבור את ניתוח המילה
מבין הנשאלים, 16% העידו על היותם שלֵמים, מתוכם 69% אמרו שלא עברו מילה משום שהם נימולים טבעית (Naturaly circumcised), ו24%- הרגישו שאין להם צורך לעבור מילה. המונח "נימולים טבעית" הוא מונח מקובל וייחודי לשפה הקוריאנית, אולם פירושו תלוי באדם המשתמש בו, ועשוי להיות אחת מהאפשרויות הבאות:
1.	אין לו פימוזיס (היצרות קצה העורלה).
2.	יש לו עורלה קצרה יחסית (אבל לא פימוזיס).
3.	העורלה מופשלת לגמרי לאחור בעת הזדקפות הפין, ולכן הפין נראה כאילו נימול.
4.	הפין נראה כאילו נימול גם כאשר אינו זקוף.
גם מבין אלו שהעידו שאין להם צורך לעבור מילה, כוונתם היתה שעורלתם קצרה, ואיבר מינם נראה כאילו נימול, ולכן אין להם צורך לעבור מילה.
לאור האמור לעייל, מסתבר שגם אלו שלא עברו מילה חשים עצמם נימולים, ובטוחים שגבר צריך להיות נימול, אלא שהם שייכים לקבוצת ברי המזל שנולדו כך, ולכן לא צריכים לעבור את הניתוח.

במחשבה עולמית

סיבות טובות להיות נימול
כאשר נשאלו אלו שעברו מילה, או אלו שמקווים לעבור את הניתוח, מדוע הם חשים צורך לעשות זאת, 41% נתנו סיבות רפואיות (מניעת סרטן רחם, מניעת מחלות מין מדבקות, הגיינת פין ומניעת  שפיכה מוקדמת), בעוד 16% נתנו סיבות הקשורות למיניות. 
עם זאת, לאחר ניתוח מפורט של התשובות, נראה ששתי סיבות אלו חופפות במידה רבה, משום שחלקם 
הגדול רואה את הסיבות ה"מיניות" קשורות לסיבות הרפואיות. 26% אמרו שהסיבה היא לחץ חברתי.
הסיבות הרפואיות והמיניות, כמו גם הסיבות החברתיות, סה"כ 83% מהנשאלים, מזכירות במידה 
רבה את הסיבות שנותנים הורים לילודים אמריקאים בעד ניתוח ברית בבניהם, וזאת למרות שחלק גדול מהסיבות הבריאותיות אינן מקובלות עוד בממסד הרפואי האמריקאי, כמו גם בכל ממסד רפואי אחר בעולם [מעניין שגם בציבור הישראלי, הסיבות הללו תופסות מקום נכבד לאחר הסיבה ה"מסורתית-דתית", ובקרב הציבור החופשי הסיבה החברתית היא הסיבה העקרית].

מה שהקוראנים יודעים ומה שאינם יודעים
משאלות שנשאלו הנסקרים, הסתבר שהרוב המוחלט (99%) לא ידעו שמנהג המילה אינו נפוץ בעולם, ושרוב הגברים בעולם שלֵמים. הממסד הרפואי בקוריאה אינו מוסר מידע לגבי נחיצות המילה (שזו עובדה מובנת מאליה לגביהם), אלא לגבי הגיל בו כדאי לעבור את הניתוח. מלבד מאמר אחד, שעסק במתגייסים לצבא, לא פורסם מעולם מאמר בעיתונות הרפואית הקוריאנית לגבי המילה. במאמר הנ"ל, שנערך ב1971-, רק 5% מהמתגייסים היו נימולים.
גם במחקר הנ"ל, וגם בציתותים מספרות רפואית פופולרית, ניכרת ההנחה שצריך לעבור מילה כאשר העורלה ארוכה מידי (בין אם יש פימוזיס או אין) משום שזו עשויה לגרום לסרטן הפין או סרטן צוואר הרחם, היא מגבירה את הסיכוי להדבק ממחלות מין, היא גורמת לריח רע מהפין ואינה מאפשרת לשמור על נקיונו, וכן גורמת לשפיכה מוקדמת. כל הציטוטים בספרים הללו, וכן באתרי אינטרנט קוריאנים, אשר ממליצים לעבור מילה מסיבות אלו, אינם מביאים ספרות מדעית כמקור לדעות אלו. בכל המאמרים והכתבות המפורסמות בעיתונות הקוריאנית, ואשר חלקם אף נכתבים ע"י רופאים אורולוגים, אין ספק בנחיצות המילה, וההתייחסות היחידה היא לגבי הגיל העדיף לניתוח.

מתי כדאי לעבור את ניתוח המילה?
מעניין, שבדרום קוריאה מבוצעות רוב המילות בגיל מאוחר בילדות, וזאת לעומת המצב בארה"ב, שם הניתוח מבוצע רק בילודים. הסיבה האפשרית לכך היא שבתחילת ה"מסורת" הקוריאנית, לאחר פרוץ מלחמת קוריאה ב1950-, רוב הנימולים היו ילדים. בנוסף, החל משנים אלו, ובעיקר בעשרים שנים האחרונות, התרבו בספרות האמריקאית מחקרים בנוגע לתחושת הכאב אצל תינוקות, וכן בנוגע לטראומה אשר התינוק עובר בעת ביצוע המילה ללא הרדמה. אולם, שינוי הגישה האמריקאית לגבי הצורך בהרדמה בעת ניתוח מילה בילודים, וכן הירידה שחלה בכלל בשעור מילות הילודים בארה"ב, נתפס אצל הקוריאנים כאילו עדיף למול את הבנים בגיל מאוחר יותר. הם מניחים, בטעות כמובן, שהילדים האמריקאים עוברים את המילה בגיל מאוחר יותר.
לאור האמור לעייל, נראה שרוב הקוריאנים רואים במילה כחלק מ"טקס מעבר", והמנהג מושרש היטב בתרבות הקוריאנית העכשווית.

לסיכום, מעניין היה לבדוק מדוע דווקא דרום קוריאה הושפעה במידה רבה כל-כך מטקס תרבותי אמריקאי, בעוד ארצות רבות אחרות שהיו נתונות להשפעה אמריקאית, לא עברו תהליך דומה.

חדשות מהעולם ומהארץ
·	חבר הכנסת ניסים זאב מש"ס, נתבע ע"י הורים לשלם 9 מליון ש"ח פיצוי על נזק שגרם לבנם בעת ביצוע ברית מילה. חבר הכנסת טוען שבעקבות ניתוח שעבר הילד, חל שיפור ניכר בליקויים אסתטיים ותיפקודיים של איבר המין, ואם יש לו פגם כלשהו, הרי מדובר בפגם אסתטי "במקום המוסתר מעין כל".
·	בג"ץ דחה את העתירה של "העמותה נגד חיתוכים באברי מין של תינוקות" נגד ברית מילה (ראה גיליון "אף מילה" מספר 2), אולם קיבל מספר טענות של העמותה. בגיליון הבא יורחב הנושא.
·	במחקר שהופיע בעיתון הרפואי הבריטי (BMJ) הראו החוקרים ששעור מחלות מין מדבקות בארה"ב הוא מהגבוהים בעולם המערבי, ושליותר מ68% מהאמריקאים יש איזושהי מחלת מין מידבקת, כולל הרפס, צהבת, איידס ועוד. נתונים אלו מעלים בספק את יעילותו של ניתוח המילה במניעת מחלות מין מדבקות, וזאת למרות שיש רופאים אמריקאים אשר עדיין מביעים טענה זו.
·	בארצות רבות בעולם, בסקנדינביה, באירופה, בארה"ב, ואפילו בארצות אפריקאיות, קמו איגודים הפועלים להפסקת מנהג מילת הנשים במדינות אלו. מסתבר שאפילו בארה"ב, נמצאות 160,000 ילדות ונשים בסכנה שיעברו מילה, או שעברו כבר את החוויה של הטלת מום באברי מינן. במספר ארצות נחשבת מילת נשים כעברה על החוק, אשר העונש עליה הוא מאסר. עד היום, באף מדינה לא הוצא חוק האוסר על מילת גברים.

במחשבה מקומית

אין מילת בנות בארץ הקודש
דר' אבשלום זוסמן-דיסקין, יו"ר וועד העמותה נגד חיתוכים באברי המין
עדיין מהדהדות באוזני מלותיה של אילנה דיין בפרומו לתוכנית עובדה על מילת הבנות הבדואיות בארץ, "כבר כמעט שנת אלפיים ועדיין עושים להן את זה". ובכן זה שקר, לנו הבנים עדיין עושים את זה, להן כבר לא.
37 נשים בדואיות מן השבטים, בהם אמורה הייתה להיות נהוגה מילת הבנות, נבדקו לגילוי תוצאות המילה בעת בחינה גניקולוגית מקפת. הנשים היו אמורות להיות נימולות בשיטה הסונית, שהינה הקלה והנפוצה מבין שלוש הצורות של מילת הבנות. בשיטה הסונית נכרתת רק עורלת הקליטוריס בדומה למילת הבנים. 
קבוצת החוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון בבאר-שבע גילתה להפתעתה שכל הנשים היו שלמות! הן אמנם עברו טקס, שבו הוחזקו על ידי שתי נשים בירכיים פשוקות, אך כל שנעשה הוא חתך אחד או שניים בסכין גילוח, שהותירו צלקות באורך של עד 1 ס"מ על עורלת הקליטוריס או על השפתיים הקטנות העליונות. כיוון שהנשים היו בנות 36-17, ניתן לשער שהטקס בצורתו הלא משחיתה הזו קיים לפחות מראשית שנות השבעים. טקס מילת הבנות אצל הבדואים הפך אפוא מטקס, שבו נכרתה כנראה עורלת הקליטוריס (לא ידוע אם אכן כך היה ואם כן מתי השתנה הטקס), לטקס של  חתך סמלי בלבד.
אצל יהודי אתיופיה טקס מילת הבנות היה עדיין בתהליך של שינוי, עת הגיעו לארץ והפסיקו באופן מיידי ודרמטי לבצעו, מתוך רצון להיות כשאר היהודים.  מתוך 113 הנשים, שגילן נע בין 16 ל47-,  אצל 71 (63%) לא  היה כל זכר לחיתוך כלשהו ולו הסמלי ביותר; ל4- (3%) היו צלקות קטנות  באורך כ4- מ"מ על עורלת הקליטוריס;  אצל 8 (7%)  הוסרה פיסה של 1 סמ"ר מהשפתיים הקטנות מתחת לקליטוריס; אצל 19 (17%) הייתה כריתה חלקית של הקליטוריס ואצל 10 (11%) כריתה מלאה. אצל יהודי אתיופיה הטקס בוצע בגיל 7 או 14 ימים והיה דומה למילת הבנים גם בכך, שרק מוהלת יהודיה הורשתה לערוך את הטקס, החלקים שהוסרו נקברו, נאמרו ברכות בשפת געז העתיקה, הקדושה ליהודי אתיופיה, ונערכה חגיגה. השתנות המנהג אצל יהודי אתיופיה  מורה לדעת החוקרים על כך, ששינוי תרבותי הינו לעתים קרובות פונקציה של זהות. שינוי מהיר  בלי מתח וחוסר נוחות בולטים אפשרי לדעתם, אם יחידים או קבוצה מאמצים באופן מודע זהות חדשה.  
מקורות
1) Asali A, Khamaysi N, Aburabia Y, Letzer S, Halihal B, Sadovsky M, Maoz B, Belmaker RH. Ritual female genital surgery among Bedouin in Israel. Arch Sex Behav 1995: 24:571-575
2) Grisaru N, Letzer S, Belmaker RH. Ritual Female Genital Surgery Among Ethiopian Jews. Arch Sex Behav 1997: 26:211-215

ברית מילה - דעת ההלכה
"דעת אמת"*
בשבועות האחרונים אנו עדים לוויכוח ציבורי נוקב בעניין ברית המילה.
כ"חרדים'" לשעבר נתבקשנו להביע דעתנו בעניין זה מן ההיבט ההלכתי ואנו עושים זאת כאן בקצרה.
ברית המילה היא מצוה, אחת מתרי"ג המצוות שנצטוו בני ישראל ע"י אלוהים. ברית מילה היא מצווה דתית בדיוק כמו שמירת שבת, כשרות המזון וטהרת המשפחה. מבחינה הלכתית אין לברית המילה שום קשר לתועלת רפואית כזו או אחרת, כשם שאין לשום מצווה אחרת צידוק של תועלת. גדולי הפוסקים מדגישים את חובת שמירת המצוות ללא שום תועלת מעשית או תמורה, אחרת הרי אין בקיום המצוה רצון "נקי" לעבוד את אלוהים, אלא פשוט רצון להשיג תועלת.
גם המצב ההפוך מחייב מבחינה הלכתית, כלומר אסור לקיים מצוה משום שאי קיומה גורם סבל או נזק. מי שאומר "אני לא אוכל חזיר כי זה מגעיל אותי" איננו דתי אמיתי! עליו להגיד "אני לא אוכל חזיר כי אלוהים לא מרשה לי!... הנה כך נאמר במדרש ספרא פרשת קדושים פרק ט' "לא יאמר אדם אי אפשר לאכול בשר חזיר, אי אפשר ללבוש שעטנז וכו' אלא יאמר: אפשר, ומה אעשה ואבי שבשמים גזר עלי".
קיום מצות ברית מילה אינו לצורך תועלת רפואית או אחרת אלא אך ורק לצורך עבודת האלוהים. יתר על כן, התלמוד מבהיר באופן חד משמעי שברית המילה בהחלט מהווה סיכון רפואי! במסכת גטין נז ע"ב נאמר: "עליך הורגנו כל היום (תהילים מד) ר' יהושוע בן לוי אומר זו מילה שניתנה בשמיני". כלומר, רבי יהושוע בן לוי אומר שהפסוק הזה בתהילים, שבו מדובר על מוות יומיומי, מתייחס לסכנת ברית המילה. מפרשי התלמוד הגדולים מסבירים כך: רש"י אומר "שפעמים מת" כלומר, לפעמים מתים מברית המילה. והמהרש"א כותב
"שהקטן רך ומסוכן למיתה" כלומר, סכנת המוות מברית המילה מוגברת משום שהיא מבוצעת בתינוקות רכים,
כהוכחה נוספת נביא את האמור במסכת פסחים סט': "הכל חולין אצל מילה", כלומר כל מי שנתבצעה בו ברית מילה נחשב לחולה.
ועוד. על פי הדין ההלכתי, מבוגר שלא נימול בקטנותו מסיבה כל שהיא חייב לעשות ברית מילה. לאחר שהוא מתרפא מפציעת ברית המילה הוא חייב לברך ברכת "הגומל" להודות שניצל מן הסכנה. את ברכת הגומל מברך רק מי שהיה בסכנת מוות. כלומר, ברית המילה מוגדרת בהלכה כסכנת מוות. מכל האמור ברור שהיהדות ההלכתית מודעת לעובדה שברית המילה היא מצוה שיש בה סיכון רפואי עד כדי סכנת מות. למרות זאת קובעת ההלכה שצריך לבצע את ברית המילה משום שכך ציוונו האלוהים.

* דעת אמת- קבוצה של חרדים לשעבר, אשר מוציאים קונטרסים הבוחנים את דברי התורה וההלכה בחינה מחודשת. ניתן לקרוא את דבריהם באתר "חופש", בכתובת http://www.hofesh.org.il. 

במחשבה גולשת

אתרים בעברית ובאנגלית על ברית-מילה

http://www.geocities.com/ResearchTriangle/Thinktank/3578/
האתר הראשון בעברית שעסק בהתנגדות לברית מילה. האתר כולל גזרי עיתונות, מאמרים בעברית, וקישורים לאתרים בעברית ובאנלית. החומר באתר מופיע בצורת תמונות, ולא כטקסט.

http://members.tripod.com/nocirc/
אתר "מילה רעה", אתר בעברית נגד ברית מילה. ערוך בצורה ידידותית, מכיל מידע הן לגבי חסרונות המילה, והן לגבי שחזור עורלה. כולל מילון מונחים וכן איורים וצילומים.

http://www.beofen-tv.co.il/circumcision
אתר הבית של "אף מילה". באתר תמצאו את העלונים התקופתיים הניתנים להורדה כקובץ WORD, וכן מאמרים נוספים שלא יתפרסמו ב"אף מילה", כולל קטעי עיתונות ותרגומים. כל החומר ניתן להורדה כקבצי טקסט לצורך הפצה.

http://www.hofesh.org.il
אתר חופש, אתר גדול המתעדכן יום-יום, ועוסק בהתנגדות לכפייה דתית, תוך הפנייה לפעולות מחאה או פעולות אישיות, בין היתר הקשורות לאלטרנטיבות לטקסים דתיים או מנהגים דתיים, כגון טקסי חתונה וקבורה, מזון שאינו כשר או גופים הפועלים בשבת, וכמובן, אלטרנטיבות לברית מילה (תחת "אלטרנטיבות" בשער הכניסה).

http://www.mothersagainstcirc.org
אמהות נגד ברית מילה. אתר המכיל מידע רב וקישורים רבים, כולם מנקודת ההשקפה של אמהות אמריקאיות, הצריכות להחליט אם למול את בנן או לא.

http://weber.u.washington.edu/~gcd/DOC/
ארגון רופאים אמריקאים, קנדים וגם מארצות אחרות, המתנגדים למילת ילודים. הרופאים מתנגדים הן להסרת חלקים מאברי המין של אנשים, ללא רצונם, וכן מאמינים שאל להם לרופאים, להיות שותפים במעשה מכאיב ובלתי נחוץ זה.

http://www.cirp.org/nrc
אחיות בעד זכויות הילד ונגד ברית מילה. מעט מאמרים ומעט קישורים.

http://www.circumcision.org/
האתר של מרכז המידע על ברית מילה, המתנגד למילה. באתר חומר רב, כולל היסטורי, דתי, רפואי וחברתי, וכן התייחסות לברית המילה מן ההיבט היהודי.

http://circquotes.tilted.com/
ציטוטים על ההיסטוריה הרפואית של ברית המילה בארה"ב, מסודרים על-פי עשורים, החל מהמאה הקודמת ועד היום. בעזרת הציטוטים ניתן להבין איך התפתח הטקס הרפואי האמריקאי, ומדוע לא נעלם עד היום.

http://www.cirp.org/
אתר המיועד בעיקר להורים, מתוך מטרה לספק להם את מירב המידע לפני שהם מחליטים אם לבצע בבנם את ניתוח הברית.

http://www.circlist.org/chome.html
אתר גדול המכיל מידע רב בעד ברית מילה מטעמים רפואיים ומיניים, הן לגברים והן לנשים. באתר מאמרים וקישורים רבים, וכן מאמרים המתעדכנים תדיר.

http://www.foreskin.org/page2.htm
אתר המוקדש לשחזור עורלה, וכולל תמונות רבות של אברי מין זכריים שלמים ונימולים, וכן מידע ותמונות על מהלכים בשחזור העורלה.

http://www.fgmnetwork.org/
ארגון המתנגד למילת נשים, ומספק מידע רק על היקף התופעה בעולם (100 מליון נשים), על צורות המילה, על הכאב והנזק, הבושה והחרדות. מובן שמובאים גם צדדים תרבותיים-דתיים לעניין, מהכיוון המוסלמי. מעורר מחשבה אם בכלל יש הבדל בין מילת גברים ומילת נשים.

http://www.fathermag.com/health/circ/bris/
קבוצת תמיכה המספקת מידע להורים יהודיים המתלבטים בנוגע לברית המילה. מידע כללי, קישורים, וגם צדדים תרבותיים ודתיים, בעיקר מהכיוון היהודי.

http://206.184.159.168/home.html
הארגון הלאומי [האמריקאי] להפסקת ההתעללות השגרתית וגרימת מום מיני לזכרים (The National Organization to Halt the Abuse and Routine Mutilation of Males). מטרת הארגון להעלות את המודעות הציבורית לגבי חיתוך באברי מין זכריים, ולהגביר את ההבנה לגבי זכותו של אדם לאברי מין שלמים כזכות יסוד בזכויות האדם.

מה יקרה אם חלק מהעם לא יהיו נימולים?
יכולתי למעט במילים
ולומר: "אז חלק מהעם לא יהיו נימולים!"
אבל שאלת מתוך חשש ודאגה
כאילו לא די בעצם ה"חגיגה"
כי חלק מעמנו ייראה אחרת
ברגע שיפשוט מעליו "אדרת"
ותחשף צורתו הנסתרת
הצורה
שהאל אותו ברא.

אדם לא דתי המאמין בבחירה
ילמד להסתגל ולקבל "כל צורה"
ושום חוק, שום ראש ממשלה
לא יוכל לכפות את ה"מילה"

הדתיים יתקשו לחיות עם העובדה
שהצו "לחתוך" מתקבל כאגדה
והחרדים יתרחקו מתוך הרגל
מהבלתי נימול כלומר הערל.

.

"אף מילה" הנו רבעון היוצא כל שלושה חודשים, ונשלח חינם לכל המעונין.
מטרת העלון להביא לידיעת הציבור כל מה שניתן על הטלת מום באברי מין זכריים ונקביים בכלל, ועל "ברית מילה" בפרט, וזאת ממגוון צדדים, כולל צדדים רפואיים, דתיים, היסטוריים, תרבותיים, טקסיים, וכן אישיים.
ההנחה היא, שידע אמיתי ונכון על ניתוח המילה, סיבותיו, תוצאותיו וסיכוניו, יביא הורים לחשוב מחשבה שניה על ברית המילה, ואולי ישכנע אותם לגבי אי-נחיצותו.

ציבור הקוראים מוזמן להגיב על הכתוב, וכן לכתוב מחשבות וחוויות אישיות.

תרומות בצורת בולים ע"ס 2.20 ש"ח לכיסוי הוצאות המשלוח יתקבלו בברכה.

ת"ד 207, ראש-פינה 12000, טל. 051-979568
http://www.beofen-tv.co.il/circumcision
af-mila@canaan.co.il

תמרה אמיתי.
כתבה את הספר "אנחנו לא דתיים". שאלה שנולדה בעקבות קודמתה: 
"מה את חושבת על ברית המילה?", אשר גם היא לא זכתה להכנס לספר